ISRAEL - 23 SEPTEMBER 1963
Hannah, ursäktar du oss?
Det jag ska berätta är förstås konfidentielIt.
Egyptierna har raketer i Helwan.
Målen är Acre, Haifa, Tel Aviv-Jaffa.
I den första attacken.
Den andra skuIIe omfatta hela Iandet.
Raketerna kommer att ha specielIa stridsspetsar.
De kommer att innehålIa böIdpest och strontium 90.
Om det Iyckas är det sIutet för Israel.
Det enda de väntar på är ett fjärrstyrningssystem...
som behövs för att rikta raketerna.
Jag har fått det här.
Vetenskapsmän arbetar på fjärrstyrningssystemet...
nånstans i Tyskland under täckmantel av en vanIig fabrik.
De vet inte att de arbetar för Odessa.
De är nästan färdiga.
David, vi måste snabbt hitta den där fabriken.
Jag flyger tiIIbaka ikvälI.
Den här fiImen bygger på noggranna efterforskningar.
Det fanns ett hemIigt sälIskap, kalIat Odessa,
som bestod av f.d. medIemmar av Hitlers SS,
däribIand Roschmann, ''sIaktaren'' från Rigas koncentrationsIäger.
Nasser viIIe fuIIända en anfalIsstyrka på 400 raketer
för att utpIåna Israel.
Hans vetenskapsmän kom främst från Hitlers tidigare raketprojekt.
Av uppenbara skäl har namnen på några personer och pIatser
ändrats. Frederick Forsyth
HAMBURG - 22 november 1963
Detta är Västtysklands Radio.
Vi bryter för en direktsändning från USA...
med en vidare rapport om presidentens tillstånd.
Det här är Washington.
Vi har just fått bekräftat att president Kennedy har avlidit.
President John F Kennedy dog på Parklandsjukhuset...
efter ett skottdrama i Dallas tidigare idag.
Mrs Kennedy var vid sin mans sida...
medan kirurger gjorde en blodtransfusion.
Men presidentens liv stod inte att rädda.
Vi kommer att...
Händelser som kan ändra historien beror ibland på tillfälligheter.
Om jag inte hade stannat till skulle jag inte fått röttljus...
inte sett ambulansen...
och aldrig hört talas om Salomon Tauber eller Eduard Roschmann.
Inte heller haft att göra med Israels agenter...
eller med de onda och farliga männen bakom Odessa.
Den natten var jag bara en reporter som vädrade en story.
Press!
Du får inte gå in där.
-Vad har hänt? -Fråga på poIisstationen.
-Hej! -Stoppa undan den. Det här är inget.
Vad har hänt?
Självmord. En gamIing gasade ihjäl sig.
Det är inte värt en notis.
Hörde du om Kennedy?
Ja.
Vänta.
Okej.
-Vad har du där? -Lite av gubbens skräp.
-Lägg det på mitt bord. -Visst.
Människor dör i hela världen ikvälI...
men det enda foIk viII Iäsa om imorgon är Kennedy.
Jag måste sticka, Peter.
Ta det Iugnt.
På planet som fraktade John Kennedys kropp till Washington...
svor den nye presidenten trohetseden.
Med en röst som darrade av rörelse...
läste en kvinnlig domare från Dallas upp eden för honom.
Mrs Kennedy bar samma blodfläckade dress...
hon hade när hon höll sin döende man i sina armar.
Så fruktansvärt.
Vet du vad man skuIIe få för ett foto...
av mannen som avIossade skotten?
Med alIa rättigheter, kanske två miljoner mark.
Hur kan du säga nåt sånt?
Du är en väldigt Iäskig person.
Vad sa jag?
Vet du inte vad du sa?
Du är en parasit!
Du Iever på andras oIycka.
Den gamIa vanIiga jobbkonversationen.
Är det vad det är?
-Kom igen, Sigi. -Jag är trött. Jag har jobbat hela natten.
Vad är det för jobb du har?
Dansa halvnaken för gamIa gubbar!
Jag tjänar mer på en vecka än du på en månad!
Dessutom är de inte gamIa.
Några är mycket snyggare än du.
Jag är gIad för din skuII.
Jag tror knappast nån skuIIe betala dig för att dansa halvnaken.
Om du hade tagit det fasta jobbet på Komet...
hade jag kanske sIuppit jobba på klubben.
ViII du att jag ska bIi en hösäck?
Du är en hösäck.
Jag är friIansare.
Det är inget fast jobb, men när jag väl tjänar pengar...
kan jag tjäna mycket.
Jag giIIar mitt jobb.
Jag är pIikttrogen och ambitiös.
Men jag är friIansare och tänker så förbIi.
Monika och jag tycker mycket om Sigi.
-Jag tycker mycket om dig och Monika. -ViII du inte ha barn?
Du har god hand med barn, Peter.
Andras barn.
Hade du nåt skäl att bjuda mig på Iunch? För...
om vi fortsätter med det här äktenskapssnacket...
bIir det kanske sIutet på en underbar vänskap.
Jag viIIe ge dig det här.
-Vad är det? -Nåt att Iäsa.
Det Iåg på goIvet bredvid mannen som gasade ihjäl sig.
-Vad är det med det? -Du får se.
Men det är poIisens egendom.
Jag borde inte ge dig det, så hålI tyst om det, okej?
Det gör jag alItid, Karl.
Tack.
Salomon Taubers Dagbok
Jag heter Salomon Tauber.
Jag har levt så här länge bara för att kunna göra en sak till.
Mina vänner, offren som led i lägret, är sen länge döda...
bara plågoandarna finns kvar.
Jag ser deras ansikten på gatan om dagarna...
och om nätterna ser jag min fru Esthers ansikte.
Jag minns hur hon klängde sig fast vid mig på tåget...
när vi kom till stationen i Riga.
I tre dygn hade vi åkt i den där boskapsvagnen från Berlin...
utan varken mat eller vatten.
De många döda låg mitt ibland oss.
Det var första gången jag såg honom.
Kapten Eduard Roschmann, lägrets SS-kommendant.
''Slaktaren.''
Varje dag kom en ny tåglast fångar.
Roschmann lät många kvinnor, barn och gamla...
avrättas när de kom.
De var värda mer döda.
Deras kläder, hår och tänder var en inkomstkälla.
Men Esther och jag överlevde hela det året.
Jag var arkitekt före kriget...
och kunde tillräckligt om snickeri för att få arbeta med det.
Vi jobbade 12 timmar om dan i lägerverkstäderna...
eller i sågverken i de fuktiga kalla skogarna vid kusten.
Flera gånger under vintern trodde jag att Esther skulle dö.
Hungern, kylan och den ständiga brutaliteten...
tycktes ha knäckt hennes humör och livsvilja.
Ändå hade vi tur, jämförelsevis.
Många fångar fick ingen mat alls...
och svalt ihjäl.
Roschmann hade en hobby.
Han gillade att förstöra människor.
Först själen, sen kroppen.
Ibland roade sig Roschmann...
med att sparka de som skulle dö när de satt nakna tätt tillsammans...
fråntagna stolthet och hopp.
Han gillade att se hundarna äta på dem medan de fortfarande andades.
Vi hade sett en konstig skåpbil...
en grå, som stod nära lägergrindarna.
Den hade dit målade fönster.
Det var målningar av människor som skrattade och åt picknick.
För arbetarna på fälten utanför lägret...
som såg bilen passera...
måste det ha sett ut som ett semestersällskap...
som åt och drack därinne.
Några musikerfångar tvingades spela...
för att göra det än festligare.
Men vi insåg snart att skåpbilen hade ett helt annat syfte.
Roschmann hade gjort den till en gaskammare.
Avgaserna leddes tillbaka in i skåpbilen...
så att alla därinne kvävdes.
Uttrycket i Esthers ögon har alltid följt mig.
När hon dog, dog också min själ.
Men kroppen och sinnet överlevde.
Jag bestämde mig för att överleva...
och en dag berätta vad Roschmann gjorde mot vårt folk.
Peter?
Klockan är över 20.00.
-Borde inte du vara på klubben? -Jag fick inte tag på nån taxi.
Taxi? Vad ska du med en taxi tiII? Brukar jag inte alItid köra dig?
Mellan 1941 och krigsslutet...
togs över 200 000 tyska judar till Riga.
400 överlevde.
I slutet av 1944 började vi höra ljudet av granatexplosioner.
Det ryktades att ryssarna tagit Rigas förorter...
och att tyska armén skulle tvingas slå till reträtt.
Den 11 oktober fördes 50 av oss överlevande till hamnen.
Vi hjälpte ombord skadade soldater...
när Roschmann kom i en bil...
och gav order om att de skulle föras iland igen.
Han tänkte ta befälet över fartyget för SS räkning.
Kaptenen var död innan han nådde marken.
Medaljen som föll ner i snön...
var Riddarkorset med dess eklöv.
I början av 1945, några veckor innan befrielsen...
bestämde sig kapten Roschmann för att försvinna.
Han smet diskret iväg i en bil med två andra officerare.
Han bar korpralsuniform.
Jag såg honom åka och var besluten att en dag dra honom inför rätta.
Men nu vet jag att det inte blir så.
Jag bär varken på hat eller bitterhet gentemot det tyska folket.
Folk är inte onda. Bara individer är onda.
Om denna dagbok hittas och läses efter min död...
kan nån vänlig själ be för mig då?
Fortfarande vaken?
Ja.
Är du okej?
Nej.
Jag har ett jobb att göra.
Du vet inte ens om den här Roschmann Iever.
Men om han gömmer sig nånstans och jag hittar honom...
vore det värt din investering?
Döda judar säljer inga uppIagor.
Människorna som Roschmann dödade...
var inte ryssar elIer poIacker, de var tyskar.
Tyska judar.
-Men dock tyskar. -Tragiskt.
Det är en sjuk värld, elIer hur?
De här är de bästa vi kan få på ''Lady Bird'' Johnson.
Och du tror jag skuIIe ge dig kommission...
för att Rigas offer var tyska judar?
Ja.
FoIk viII inte veta, Peter. Det är för sent.
-Inte för mig. -Följ mitt råd. Lägg ner det.
Men varför, Peter?
Varför viII du pIötsIigt göra det här?
Det är över.
Ingen viII ha fler såna hemska rättegångar.
De gör foIk upprörda.
FoIk borde inte uppröras av sanningen.
Vad är sanningen?
Vad vet ni unga egentligen?
Ni var för unga för att förstå hur det var.
Jag sätter på kaffet.
Mor...
hur var det för dig?
För mig?
Vi bodde på PerfalIstrasse då.
Du var ungefär så Iång.
Det föII bomber varje natt.
En natt när vi Iämnade kälIaren var hela gatan borta.
Det föII eldbomber överalIt.
Det enda jag gjorde...
Det enda jag gjorde var att täcka för dina ögon...
så att du inte skuIIe se hur foIk brann som facklor.
När din far kom på permission...
tog det honom tre dagar att hitta oss eftersom vi flyttat.
Vi hade flyttat in hos en familj på andra sidan stan...
i AItona. Det minns du nog.
Hur var min far?
Var han Iik mig?
Han var alItid...
väldigt självsäker.
Kanske Iite tryggare.
I så falI ska jag tala om en sak.
Far skuIIe ha varit den första att säga: ''Sätt igång.''
Jag giIIar inte pressen.
Det bIir inte nåt besvär. Det är bara en story...
ur mänsklig synvinkel, du vet?
Du kan inte gå upp. Rummet är uthyrt igen.
Hade han några ägodelar?
Ägodelar?
-De är på bakgården. -Får jag titta på dem?
Kanske det.
Är det här hans fru?
Jag vet inte.
Hade han några vänner?
-Såg bara gamIe Marx. -Marx?
De brukade hämta ut pensionen tiIIsammans.
Kan ni beskriva honom?
Gammal. Smal. Långt, vitt hår.
Har alltid grå halsduk.
Herr Marx?
Får jag sIå mig ner?
Jag skuIIe vilja tala med er om er vän, Salomon Tauber.
-Han är död. -Ja, jag vet.
Är ni tjänsteman?
Nej.
Inte från myndigheterna?
-PoIisen? -Jag är journalist. Peter MiIIer.
Innan er vän tog sitt Iiv...
skrev han ner sina uppIevelser från Rigas koncentrationsIäger.
En dagbok.
Var ni också i Riga?
Auschwitz.
I dagboken skrev er vän om en SS-officer...
Roschmann.
Kapten Eduard Roschmann.
Jag viII ta reda på alIt jag kan om honom.
Han kanske tiII och med Iever.
Något.
Roschmann Iever.
-Hur vet ni det? -Salomon såg honom.
Ja, jag Iäste det. Det var 1945.
Det var tre veckor sen. Här i Hamburg.
Är ni säker?
Han såg honom komma ut från operan med några vänner.
Varför gick han inte tiII poIisen?
Han gjorde det. Han anmälde det.
Men poIisen sa att han inte hade några bevis.
Därför tog han Iivet av sig.
Ni förstår, han hade stött på Odessa.
Odessa?
Han borde ha varit som jag.
Det enda jag viII är att ta en båt tiII Israel.
Odessa? Jag vet inte vad du talar om.
Kom igen, Karl.
Det är nån sIags hemIig organisation.
Vad har du hört om den?
Bara historier, viskningar, rykten.
Lägg ner det, Peter.
Var är dagboken?
-Jag förvarar den säkert. -Jag viII ha tiIIbaka den.
Vad är det? Ångrar du att du gav mig den?
Jag gav dig den för att den kunde ge en story ur mänsklig synvinkel...
inte en utredning.
Du gav mig den för att du bIev rörd och för att du trodde att jag skuIIe bIi det.
-Det är jag. -Den är poIisens egendom.
ViII du att jag ska Iägga av och sIuta Ieta efter Eduard Roschmann?
Monika, vi är upptagna.
Barnen viII bara säga godnatt tiII farbror Peter.
-Säg godnatt då. Men fort. -Godnatt, Erik!
Godnatt, farbror Peter!
-Godnatt, farbror Peter. -Godnatt, IiIIa Gretel.
Seså, hoppa i säng nu.
Jag kommer upp och sIäcker.
Varför är du så rädd?
BIi inte inbIandad. Det är inte din sak.
Krigsförbrytare är en poIissak, men eftersom de inte gör nåt åt det...
så gör jag det.
-Statsåklagarämbetet. -ViIken avdelning?
-Krigsförbrytelser. -Andra våningen. Rum 223.
Tack så mycket.
Riga, och hur var namnet?
Roschmann, Eduard.
Vad pågår här?
-Den här herrn viIIe... -Jag hörde honom.
Vem har skickat er?
Jag är journalist.
Kom in på mitt kontor.
Får jag se ert ID-kort?
Varför är ni så intresserad av kapten Roschmann?
Pågår nån utredning om honom?
-Varför undrar ni? -Det Iigger i alImänhetens intresse.
Vi utreder många saker...
men vi kan inte ge ut information om hur utredningarna fortskrider.
Jag undrar bara om det pågår nån utredning.
Det är konfidentielIt. Jag kan inte tala om det.
Ja? KoppIa in honom.
Herr General. ViIken trevIig överraskning.
TrevIigt att höra från er, sir.
Visst kommer jag. Jag har inbjudan framför mig.
Den enda kvälIen om året jag inte skuIIe missa.
Jag hämtar er. Vad sägs om det?
Kl. 19.00, så åker vi tiIIsammans.
Bra.
Jag borde varna er, MiIIer.
Det är ett alIvarligt brott att Iägga sig i rättvisans maskineri.
På 13 år har ert kontor Iyckats stälIa tre SS-män inför rätta...
alIa meniga. På 13 år!
-Hör här... -Rättvisa.
ÅRSMÖTE - DIVISION SIEGFRIED
Det har varit en bra kväll, och trevligt att se er.
De blir inte av med oss, eller hur?
AIdrig, Herr Oberst!
Och där är major Krantz.
Inte ett år äldre tycks det.
Många av oss finns kvar.
Jag önskar er alla välkomna till vårt 18:e årsmöte.
Nu några ord från nån som inte varit med oss...
på flera år.
Får jag be om er uppmärksamhet, här är general Greifer, vår general.
Kamrater...
ikväll är vi här tillsammans.
Men när är vi åtskilda?
För oss ändras ingenting.
Tyskland tror att det inte behöver oss längre...
men en dag kommer insikten om att vi behövs!
Vi kommer att bli lika mäktiga som förr!
Det kommer att ta tid...
men idealen kommer att vara desamma.
När trummorna slår och orkestrarna spelar...
och våra flaggor åter vajar...
och hela vår nation återförenas...
marscherar vi tillsammans till jordens ände!
Ett folk. Ett Tyskland. En ledare!
Det känns bra att vara tiIIbaka, om så bara för några timmar.
Greifer gick för Iångt ikvälI.
Inte så smart.
Han kommer att råka i svårigheter igen. Varna honom.
Ja, Herr General.
-Ta av dig rocken, Werner. -Tack.
-Whiskey? -En Iiten, tack.
-Ferdinand? -Ingenting, tack.
-Ingenting. Is? -Nej, tack.
Vad var det som hände på mötet?
En ung journalist. Vi vet alIt om honom.
Vad viIIe han?
Han har stälIt frågor om Eduard...
men han kommer ingenstans.
-Vi tar hand om det. -Det hoppas jag.
Det enda skälet tiII mitt besök är att skydda det här projektet.
-Sitt ner, mina herrar. -Tack.
Tidsfristen för Nassers raketer har flyttats fram...
tiII 1 mars.
Det är viktigt...
att fjärrstyrningssystemet är klart minst sex veckor före det datumet.
Var Iugn, Herr General. Det kommer det att vara.
Jag hade hoppats att Kennedys död skuIIe ge oss mer tid...
men det verkar som om president Johnson...
kommer att forcera det tyska vapenavtalet med judarna.
Så vi har tre månader på oss att hålIa vårt Iöfte tiII Egypten...
om raketerna från Helwan ska flyga...
mot Israel.
Du skuIIe ha sett dem. Samma gamIa mentalitet.
Jag trodde det var över, men det pågår än.
-Har du anmält det tiII poIisen? -Anmält vad?
Att du bIev attackerad. Att de sIog sönder din kamera.
De skuIIe bara säga att jag inte borde gått dit.
De skuIIe ha rätt.
Jag beklagar den gamIe mannen, men sen du inIedde det här...
har du bara haft probIem.
Vem bryr sig?
Jag bryr mig!
Jag känner ansvar.
Ansvar för vad?
Nåt nytt för mig, va?
Vi gIömmer det nu.
Imorgon går jag upp tidigt.
Vi kan gå och juIhandIa tiIIsammans.
Erik, Monika och Karl.
-Nån annan? -Din mor.
-Just det. Mor. -Vi borde ha köpt örhängena.
Hon skuIIe aldrig ha på sig dem. Hon har aldrig nåt jag har köpt!
Jag borde köpa nåt jag kan använda själv.
Okej, då köper vi örhängena. De skuIIe passa dig.
Jag köper en nattlinne tiII.
Jag är okej.
Det kanske var en oIycka.
Det var ingen oIycka. Det vet du Iika väl som jag.
Han knuffade dig!
Det gör detsamma. Jag har fått nog.
Har du fått nog?
Jag bIev knuffad framför tåget och du har fått nog?
Peter, snälIa, gå inte Iängre nu. Jag är rädd.
Jag kan inte sIuta nu!
Okej.
Om du ska nånstans imorgon följer jag med.
Du ska ingenstans!
Peter, varför gör du det här?
SnälIa, fråga mig inte det.
Jag måste göra det här ensam.
Jag kanske inte är kvar när du kommer tiIIbaka.
SnälIa, stanna.
WIEN - 7 december
Många viII ha Simon Wiesenthals adress...
-men vi ger inte ut den tiII nån. -Jag måste träffa honom. Det brådskar.
Det gör det alItid. Jag beklagar.
Men, ni förstår, bortsett från Eichmann...
har Wiesenthal dragit tusen krigsförbrytare inför rätta.
Det innebär tusen skäl att vidta försiktighetsåtgärder.
Ser du de där?
De är alIa tiII Wiesenthal.
Men de kommer inte att Ievereras innan de har koIIats.
KoIIats för vad? Bomber?
Det är poIisens sak.
De vet vad de Ietar efter.
Ni kanske viII se mina referenser.
Referenser?
PRESS
Herr BichIer, den här herrn viII gå.
Är ni snälI och visar honom ut?
Var försiktig så att inte poIisen börjar intressera sig för er.
Det är klart ingen ger dig den! Vad väntade du dig?
Vad viII du Simon Wiesenthal?
Jag måste träffa honom snabbt. Har du hans adress?
Jag skaffar den.
Men, Peter, det här är sista gången jag hjälper dig.
Ring tiIIbaka kl. 15.00, och kom ihåg att det är konfidentielIt.
Vad var det där om?
Min journalistvän som ringde från Wien.
Ja? KoppIa in honom.
Jag avsIutar det sen.
Ja, jag Iyssnar.
Nej, det var rätt att ringa mig.
HålI dig nära Braun tiIIs jag kan ordna det.
Ge mig dr SchuItzs nummer i Wien.
Koden är 432, Herr Deilman.
Numret är 5-1-7-2-6-5.
O-D-E-S-S-A.
Organisationen av före detta SS-medIemmar.
Den biIdades i sIutet av kriget...
för att hjälpa SS-män att försvinna.
Få ut dem ur Tyskland. Ge dem nya identiteter.
Tusentals försågs med falska papper.
Kriget tog sIut för 20 år sen.
Men Odessa har växt, som ett spindelnät.
Det sträcker sig över många Iänder:
Argentina, Egypten, Spanien, Paraguay.
Och dess mitt är i Tyskland...
idag.
Efter kriget...
började de infiItrera hela samhälIet.
Handeln, domarkåren, advokatkåren...
kommunstyrelserna, tiII och med poIisen.
För det krävs mycket pengar.
Pengar?
De har miljoner!
SS smuggIade ut det mesta av sitt guId och sina konstskatter...
precis innan Tyskland föII.
En stor del Iigger i valv...
under trottoarerna i Zürich, Schweiz.
Ja, de har mycket.
Känner ni igen de här?
Hamburgs poIiskår.
Veckla ut papperet.
SS, SS, SS, SS...
och de två, Odessa.
Intressant, elIer hur?
Tusentals av de här människorna är på fri fot.
Vad är så specielIt med Roschmann?
Herr Wiesenthal...
ni har Iäst dagboken.
Roschmann, Eduard. BIå akt.
BrottsIing på fri fot.
Roschmann tiIIfångatogs av britterna...
den 20 december 1947, i Graz.
Han sattes under bevakning på ett tåg tiII München.
Han smet från vakterna när han gick på toaletten.
De sIog in dörren, men fönstret var öppet...
och Roschmann borta.
De hittade hans spår i snön.
Han hade tydIigen skadat sig.
Men han kom undan och kontaktade Odessa.
De skuIIe ge honom ett sånt här.
-Pass? -Inget vanIigt pass.
Ett falskt pass för nån i Odessa.
Och med det en ny identitet.
En ny födelseattest, ett nytt jobb, ett nytt Iiv.
Förresten, den här fångades in.
Hitta mannen som sköter de här sakerna...
så kommer du att vara ett steg närmare Roschmann.
Jag vet inte ens hur Roschmann ser ut.
Roschmann.
-När togs det här? -För nio år sen. I Sydamerika.
Mannen som tog fotot sa att han haltade.
AntagIigen ett resuItat av falIet från tåget.
Får jag Iåna det här?
Jag gör en kopia.
312, tack. Jag åker idag.
Herr MiIIer? Herr Peter MiIIer?
-Ja. -Kan vi prata nånstans?
-Ert rum, kanske? -Vi kan prata här.
Givetvis. Jag heter dr Schmidt.
-Vad viII ni? -Vi kanske kan sätta oss.
Ett mycket trevIigt hotelI det här.
-Lite för gediget för mig. -Vad viII ni?
Ni är journalist sägs det.
Med rykte om att vara väldigt noggrann och ihärdig.
Några vänner tiII mig hörde att ni utreder...
saker som hände för Iänge sen.
-Ni menar Eduard Roschmann, inte sant? -Ja.
-Ja, det gör jag. -Och?
Eduard Roschmann är död!
-Det visste jag inte. -Givetvis inte.
Det finns ingen anIedning.
Jag tänkte jag skuIIe nämna det så att ni inte sIösar bort er tid.
Säg mig, dr Schmidt, när exakt dog han?
I maj 1945, när han sIogs mot amerikanerna.
Jag är Iedsen. Försök igen.
Roschmann tiIIfångatogs av britterna i december 1947.
Informerades ni inte ordentligt av dina vänner inför det här ärendet?
GIöm den här utredningen!
Roschmann sågs vid Iiv i Hamburg i år.
Det har aldrig bekräftats. Förrän nu.
Goddag, Herr dr Schmidt.
-Rör er inte! -BiInycklarna.
För sista gången:
Vad vet ni om Odessa?
Bara det Simon Wiesenthal berättade.
Efter ert samtal med Wiesenthal...
varför kontaktade ni då Ferdinand SchuItz?
Dr Schmidt. Han presenterade sig som dr Schmidt...
och jag kontaktade honom inte.
Han kontaktade mig!
David, ge oss 15 minuter så får vi fram sanningen.
Jag säger sanningen.
Jag har sagt sanningen.
Ni säger att han hotade er.
Ja.
Varför?
Jag vet inte varför.
På grund av ert intresse för dagboken.
Ja!
Peter MiIIer sågs senast i Wien för två dagar sen.
En av våra Kameraden talade med honom på hans hotelI.
Sen tappade vi bort honom.
Vem hade ansvaret?
Jag har ansvaret!
Här är informationen.
Hans flickväns adress, MiIIers Iägenhet i Hamburg.
Med finns också en Iista med foIk som kan hjälpa er.
Låt mig veta var ni är och vad ni gör.
Vi skuIIe inte ha kalIat in er om det inte var mycket viktigt.
Och när jag får tag på honom?
Döda honom!
Varför springer ni?
-Varför är ni rädd? -Lämna mig i fred. Det gör ont.
Tala bara om var er pojkvän är.
-Jag vet inte. -Lägg av.
Var är han? Var är MiIIer?
-I Wien. -Det är han inte.
Han åkte för fem dagar sen.
-Var är han nu? -Om jag visste skuIIe jag inte säga det!
Jag viII inte att ni ska missförstå mig.
Var är MiIIer?
Stanna! SIäpp in mig, fort.
Vad hände?
En man attackerade mig.
Var bor ni? Jag kör er hem.
Tack.
Jag har sagt att vi är med i Israels underrättelsetjänst.
Jag måste också berätta att vi två gånger har försökt...
infiItrera Odessa.
Frågan är: Hur Iångt är ni beredd att gå för att hitta den här mannen?
SkuIIe ni riskera ert Iiv?
Det har jag redan gjort.
Er bästa chans att hitta honom...
vore förstås att själv ta er in i Odessa.
Ni skuIIe ha några fördelar jämfört med de andra två.
ViIka då?
För det första är ni inte jude, och...
Vad hände med de två andra?
Den förste hittade vi drunknad i EIbe.
Den andre försvann spårlöst.
Men vi har Iärt oss av våra misstag.
Våra kontakter är bättre nu.
En av dem är expert på SS-metoder.
Han kan informera er grundIigt.
Är han pålitlig?
Lika pålitlig som ni.
-Vad skuIIe ni tjäna på det här? -Information om Odessa.
AII information ni skuIIe kunna ge oss.
Okej, jag gör det.
Ni har tagit rätt besIut.
Då börjar vi. Det är mycket att göra.
Vi börjar med Hartstein på Bremens Allmänna Sjukhus.
ARKIV
Jag viII ha RoIf Gunther KoIbs akt.
KoIb?
Arcadiakliniken - Delmenhorst
När kommer inspektör Braun tiIIbaka?
Kanske nästa vecka. Han är iväg på ett falI.
Finns det nån som skuIIe kunna bo hos er några dagar?
Peters mor, men hon bor i Ahrensburg.
Jag viII ändå inte göra henne upprörd.
Ni borde verkligen inte vara ensam.
Jag kan ordna så att nån kommer och bor hos er.
-Jag tror inte jag viII ha en främIing... -En kvinna. En kvinnIig poIis.
Ni skuIIe känna er säker med henne.
-Tror ni verkligen det behövs? -Annars skuIIe jag inte föresIå det.
Jag skickar henne snarast möjIigt.
Gå inte ut mer än nödvändigt.
HålI er borta från klubben och hör av er ofta tiII oss.
Och säg tiII om ni hör nåt från er pojkvän.
-Namn? -RoIf Gunther KoIb.
-SS-nummer? -6-2-1-8-0-2.
-Grad? -Furir.
-Enhet? -SS 22:a specialbataljon...
förlagd vid FIossenbürgs koncentrationsIäger.
Säg mig, furir KoIb, vad är en arier?
Han är oövervinnelig! Naturens utvalde härskare!
Vad är en koncentrationsIägerfånges förväntade IivsIängd?
En dag tiII nio månader.
-När tog ni värvning? -Januari 1944.
Vem var er kommendant vid FIossenbürgs koncentrationsIäger?
Major Max Koegel.
-ViIket är SS motto? -''Min ära är Iojalitet.''
-Lägermotto? -''Det finns en väg tiII frihet.
''Dess miIstenar är Iydnad, hårt arbete, ärlighet, ordentlighet...
''renIighet, avhålIsamhet, uppriktighet, viIIighet...
-''att offra, kärlek för FädernesIandet.'' -Bra, furir KoIb.
Hur får vi vinst på en fånges död?
Genom kommersielI användning av kroppen.
GuIdfylIningar, kläder, hår.
Men varje kropp medför två marks förlust...
på grund av kremeringskostnaden.
Om smink upptäcks, kan vi inte använda smink.
-Men han måste åldras tio år. -Peter, stälI dig i ljuset.
Titta, han har ungt ansikte och ung hud.
Inget smink, men jag kan göra nåt runt ögonen.
-Jag är Iedsen, men som jag sa... -Mustaschen är bra.
KoIb tatuerades med en SS-bIodgrupp...
som han skuIIe ha tagit bort om han var på flykt...
så du måste ha ärret.
-Jag förstår. -Oster, vi gör det nu.
Ta av jackan.
HålI ut armen.
Knyt näven så hårt du kan.
Det första de tittar efter är ärret.
Precis som jag gjorde.
Varför måste jag Iära mig det här så noga?
KoIb har inte varit med i SS på över 20 år!
Han är bagare nu, inte soIdat.
Ta upp revoIvern.
Han är en 40-åring i sviterna av en tumör.
Det här är vansinne! Nu får det vara nog. Jag är trött.
Det jag Iär dig kan rädda ditt Iiv.
Ta upp revoIvern.
Jag behöver två veckor tiII.
-Han är inte redo. -Vi har inte mer tid.
-Han är redo. -Men David...
-Får jag komma in? -Här är vår nye man.
-Hur känns det? -Skrämmande.
-Det är dags. -Skål!
Här är Iite pengar.
Körkort och klockan du bad om.
Detta är ett brev skrivet av din arbetsgivare Eberhardt...
på bageriet, på hans eget brevpapper.
Han är på semester i tre veckor och de kan inte kontakta honom.
Så det är vad du har.
Tre veckor.
Du känner till din kontakt i München, men Ackermann är listig.
Kom ihåg Järnkorset och glöm inte att hämta dolken.
-Kan jag hjälpa tiII? -Jag ser att ni säljer krigsmedaljer.
Jag är intresserad av ett Järnkors, andra klassen. Ett original.
Som souvenir?
TiII min samIing.
Andra klassen.
Det är ingen svastika i mitten.
Såna är de enda vi får sälja.
Utom tiII vänner, Herr Ackermann.
Jag skuIIe ge er det här.
Ett ögonbIick.
Amerikanska turister använder dem som brevknivar.
Jag kanske kan hjälpa er. ViII ni stiga in?
Ja?
Jag heter KoIb.
Kom in.
Beskriv er uniform, KoIb.
Grågrön vapenrock och knäbyxor.
-KragstövIar, svart Iäderskärp. -22:a bataljonen?
Ja, sir. Förlagd vid FIossenbürgs koncentrationsIäger.
Stå kvar i givakt, KoIb.
I det här brevet står att ni Iegat på sjukhus.
Jag hade en magtumör, sir.
Fortsätt.
De gjorde tester och en sjukvårdare stirrade jämt på mig.
Jag kände igen honom.
Jag mindes att han var fånge vid FIossenbürg.
Nå?
Han var en av judarna vi instruerade att bränna kropparna...
av amiral Canaris och de andra...
vi sköt för mordförsöket på Führern.
Ni var en av dem som avrättade Canaris?
Jag hade befäl över exekutionspIutonen.
Sen såg sjukvårdaren min SS-bIodgruppsbokstav.
Jag brände bort den sen.
Låt mig se.
Jag vidtog ingen försiktighetsåtgärd, för jag trodde inte...
att nån skuIIe vara intresserad av en sergeant.
Nu pratar de om Canaris och de andra...
som om de vore hjältar.
-De var förrädare, alIihop, svin. -Det räcker!
På viIket sjukhus Iåg ni?
Bremens AIImänna, sir.
Avdelning?
Princess Louise.
Den där sjukvårdaren, vad hette han?
Hartstein.
Jag var i FIossenbürg flera gånger.
Jag kände tiII det riktigt väl.
Jag minns inte er, sir.
Nej.
Ni verkar nervös.
Är ni nervös?
Jag har varit oroIig de senaste veckorna.
Okej. Vad hände sen?
Jag flyttades tiII ett konvalescenthem.
ViIket?
Arcadiakliniken i Delmenhorst.
Sen fick jag ett anonymt telefonsamtal...
det Iät väldigt officielIt...
som varnade om att juden meddelat åklagarämbetet vem jag är.
-Jag fick ge mig av. -Er arbetsgivare Eberhardt?
Han besökte mig på sjukhemmet.
När jag berättade vad som hänt erbjöd han mig sin hjälp.
-Han gav mig det där brevet. -Varför kontaktade han oss inte själv?
Han kanske inte viIIe använda telefonen i ett sån här sak.
Han skuIIe iväg på semester.
Ja, vi koIIade det.
En kryssning tiII Västindien är skön så här års.
Ja, sir.
Jag viII ha de här telefonnumren.
Sätt på jackan.
Otur, inte sant?
Förlåt?
16 000 fångar i FIossenbürg.
Bara 700 överlevde.
Och en var tvungen att få syn på er.
Ja, sir. Det var otur.
Furir KoIb, vänd er om med ansiktet mot mig!
Fick ni er doIk?
Ja, sir. Av Major Max Koegel.
Det finns en gravering på bIadet.
''BIod och ära'', sir.
Säg mig, hur var bekvämIigheterna vid FIossenbürg?
-BekvämIigheter? -Inkvarteringen.
Två baracker, ett gym, en Iägerbutik, en bordelI...
Som alIa delade?
Nej, sir. Officerarna hade sin egen.
När man tittade upp från Iägret, vad syntes alItid då?
HimIen.
Var inte dum!
När man tittade upp?
Ni menar sIottsruinen på toppen av kuIIen, där vi hade hundarna?
Kom och sätt er.
Bremens AIImänna?
Avdelning Princess Louise, tack.
Detta är socialförsäkringsdepartementet, pensionsavdelningen.
Jag viII veta om ni har en sjukvårdare...
anstälId vid namn Hartstein.
Ja, vi har en Jacob Hartstein.
Tack.
KoppIar ni mig tiII inskrivningskontoret?
Ja, RoIf Gunther KoIb.
Hans tumör svarade på behandIing.
Han flyttades tiII ett konvalescenthem.
Kan ni säga vilket?
Visst. Arcadiakliniken i Delmenhorst.
Tack.
Arcadiakliniken.
KoIb?
Ett ögonbIick.
-Nåt probIem, sir? -Det märker vi snart.
HalIå, detta är dr Reitlinger. Kan jag hjälpa tiII?
Jag har frågor om en patient vid namn Gunther KoIb.
Är han fortfarande hos er?
Han skrev ut sig förra veckan.
Han mådde mycket bättre.
Det var ett nöje. Adjö.
Er tumör tycks ha bIivit bättre.
Jag har inte så ont Iängre, sir.
Ni behöver en ny identitet.
Och ett nytt pass.
Jag skickar er tiII en av de våra i Bayreuth.
Han heter Klaus Wenzer.
Han är specialist på sånt här.
AntagIigen den bäste.
När han fixat era papper...
skickar han er tiII nån som talar om viIket nästa steg är.
Ta Herr KoIb tiII stationen och sätt honom på tåget tiII Bayreuth.
-Vi betalar er biljett. -Ni har varit mycket vänIig, sir.
Oroa er inte, KoIb. En dag ber vi er om hjälp.
-Vi måste hjälpa varandra, inte sant? -Ja, sir.
Tåget tiII Bayreuth avgår om en halvtimme från perrong tre.
-Jag väntar med er. -Gör er inget besvär. Jag klarar mig.
Tack.
Ja?
Sigi?
-Är det Peter? -Vem är det?
Ett ögonbIick, så hämtar jag henne.
Sigi, det är Peter i telefonen.
-Varför ropade du inte? -Jag gör ju det.
-Peter? -Sigi?
-Peter! -Sigi, är det du?
Det är klart det är jag. Var är du? Linjen är hemskt dålig.
Jag mår bra. Det är härligt att höra din röst.
Vem var flickan?
Jag bIev attackerad i EIbetunneln och gick tiII poIisen.
Jag hör inte.
-Är du okej? -Nej, jag är inte okej.
Jag är arg och rädd och viII att du kommer hem.
-Var är du? -På Münchens station.
Jag har några saker kvar, men det tar inte Iång tid.
Vad gör du på Münchens station?
-Kom hem. -Sigi, vem var den där flickan?
Jag hör inte.
-Peter! -Jag måste gå nu.
Sigi, jag älskar dig.
Är du säker på att flickan fattade rätt?
Från Münchens station för en timme sen?
Det var tiII stor hjälp. Tack.
Ja?
Det är Werner. Vi har probIem och jag behöver din hjälp.
Vi söker en Miller, Peter Miller.
Han var på Münchens station för ungefär en timme sen...
och ringde ett samtal till Hamburg.
Ett ögonbIick.
Fredrich?
Ja, sir?
Sa du att Herr KoIb ringde från stationen?
Ja, Herr Bayer, precis innan han klev på tåget.
-Ursäkta, Herr Wenzer? -Ja?
RoIf Gunther KoIb.
Jag har väntat på er, Herr KoIb.
De ringde just och sa att ni var på väg.
Men jag väntade er inte så snart.
-ViII ni inte Iäsa brevet? -Självklart. Brevet.
Kom in på kontoret.
-Hur Iänge har ni varit här? -Jag kom direkt från stationen.
Bra. Har ni körkort?
Ursäkta, jag borde erbjuda er en cigarett, men jag röker inte.
Jag tror rökning är dåligt för hälsan...
-så jag varken röker elIer dricker. -Jag röker inte helIer.
Nej, givetvis inte.
Jag måste behålIa det här.
Ursäkta mig.
Känn er som hemma.
Det är min mor. Hon är mycket sjuk.
Hon borde vara på sjukhus, men du vet hur de är.
-De kan inte sköta henne som jag. -Nej, givetvis inte.
Vi har alItid stått varandra nära.
Hur Iång tid tar papperen?
Det beror på. Först behöver jag foton.
-Mannen jag använder är på semester. -Det brådskar.
Ja, självklart.
Men det krävs också flera tekniska förberedelser.
Ni får stanna på hotelIet tiII på måndag.
Excelsior, inte Iångt härifrån.
Inget märkvärdigt, men bekvämt och säkert.
-Ni måste ha tålamod. -Trycker ni alIt här?
-Ja, alIt trycks här. -När ses vi igen?
På måndag morgon kl. 10.00.
Vi kanske kunde ses i helgen.
-Prata om gamIa tider. -Tyvärr.
Det är svårt med mor.
Ni förstår säkert.
Det är bara 300 m nerför vägen tiII vänster.
Vi ses på måndag kl. 10.00.
-Har han gått? -Ja, mor. Han är borta.
En dag kommer de att göra med dig...
som de gjorde med din far.
Det var inte de, mor.
De dödade honom när de inte hade nån nytta av honom Iängre.
De dödade honom.
-Far dog i en biIoIycka. -Och de kommer att göra det med dig.
Du vet för mycket. Precis som han.
Gör du fortfarande som jag sa?
Ja, mor. AIItid.
Och jag skuIIe inte tveka att använda den om det bIir probIem.
Så sIuta oroa dig.
-HalIå? -KoIb?
Det är Wenzer.
Jag har fått tag i fotografen.
Han kan komma om en timme och ta en biId inatt.
Inatt?
Ni sa att det var bråttom och jag har haft mycket besvär.
Klockan är efter midnatt.
Som tur är åker han inte förrän imorgon bitti.
Han är på väg hit nu. Ni borde verkligen komma.
Okej, jag kommer.
Bra. Vi ses om en timme.
Vad händer nu?
Jag viII inte ha er här när han kommer.
-Men jag kan inte Iämna mor. -Jag ser efter mor.
Jag har bra hand om sjuka.
-Kom tiIIbaka imorgon bitti. -Varför får jag inte stanna här?
Det kan nog bIi Iite bIodigt.
Tänk om nåt händer henne när jag är borta?
Diskutera inte, Wenzer.
Okej.
Jag ska bara gå upp och säga tiII henne att inte oroa sig.
Ni har 15 minuter på er.
Ursäkta?
Jag skuIIe vilja ringa ett samtal.
Kan jag få telefonkatalogen?
-Lokal elIer Iandstäckande? -Lokal.
SIäck ljuset.
Lämna dörren öppen.
Tack.
''HelI Dig, Maria, Herren är med Dig. Välsignad är Du bIand kvinnor...
''och välsignad är Din Iivsfrukt, Jesus.
''Heliga Maria, Guds Moder, bed för oss syndare...
''nu och i vår dödsstund...''
Vem är det?
Fader, en mässa måste hålIas för min son.
De dödade Viktor och nu tänker de döda min Klaus.
Jag vet det, fader.
Vem tänker döda Klaus?
Odessa.
-Var är Klaus? -Gömmer sig. Gömmer sig från dem.
-Var? -Han Iämnar mig inte. Han kommer igen.
Om de hotar honom, använder han akten.
ViIken akt?
I kassaskåpet. Jag berättade, som skydd.
-Klaus kommer att behöva akten. -Ja.
-Då skadar de honom inte. -Jag kan ta med akten.
Klaus behöver skydd.
Hur är kassaskåpskombinationen?
Tala om det. Jag hämtar akten.
-Telefonen... -Nej, inte telefonen.
Kassaskåpet.
Sista fyra siffrorna telefon...
NY IDENTITET: HANS JOSEF KIEFEL
-HalIå? -Lyssna Sigi, fråga inget.
Jag viII att du gör mig en tjänst. Det är mycket viktigt.
Men säg det inte tiII nån, förstår du?
Inte tiII mor, inte tiII nån.
Jag förstår.
Jag ser fram emot det.
Vi får en fin dag tiIIsammans.
Du skuIIe ha Iåtit mig svara. Vem var det?
Bara Peters mor. Hon kommer och hälsar på nästa torsdag.
Sigi, vad gör du?
Öppna!
Det här är en av femtio.
-Och jag har alIa. -Hur fick du tag på dem?
Wenzer Iitade inte på sina kamrater.
Han förvarade den som skydd, att använda om de vände sig mot honom.
Jaha, och var är resten?
Jag har den på ett säkert stälIe.
Om jag gav er den nu, skuIIe ni inte behöva mig Iängre...
och ni skuIIe kanske själva ge er efter Roschmann.
Vi kom överens om att jag skuIIe ta hand om Roschmann.
Och om du missIyckas?
Det är ordnat.
Om nåt händer mig får ni akten.
Men om du inte tänkte ge oss den nu, varför är du här?
Jag viII ha min biI, mina kläder och 1 000 mark tiII utgifter.
Och Taubers dagbok.
HEIDELBERG - 9 januari
Vem är det?
Det är jag, Sigi.
Är det nån med dig?
Bara portieren. Öppna.
Tack.
Du kanske borde packa upp.
Ja, det ska jag göra.
Nu vet du alIt.
AIIt, jag Iovar.
Varför berättade du inte genast?
Varför Iitade du inte på mig?
Jag önskar jag gjort det.
Vad är klockan?
Det är sent. Jag måste gå.
Redan?
Den officielIa invigningen av Kiefel EIectrics mässa...
är kl. 10.00.
-Peter, jag är rädd. -Oroa dig inte.
Lyssna bara noga.
Om jag inte är tiIIbaka imorgon bitti...
om jag av nån anIedning är försenad...
viII jag att du tar tåget tiII München.
Här är nyckeln tiII en förvaringsbox på stationen.
Det står ett nummer på.
I boxen Iigger akten.
Åk direkt tiII Wien och ge akten tiII Simon Wiesenthal.
Här är ett brev tiII honom. Adressen står på kuvertet.
Här är Iite pengar.
Se inte så oroIig ut. Det är bara en försiktighetsåtgärd.
Å Kiefel Electrics vägnar, välkomnar Hans Josef Kiefel er...
våra gäster och pressrepresentanter, till en demonstration...
av vår avancerade elektroniska utrustning.
Först välkomnar vi våra hedersgäster...
som ska inviga mässan.
Raimond, om Herr DelIman kommer, skicka genast upp honom.
Javisst.
Lägg på Iuren!
Gå bort från skrivbordet!
Längre bort.
Såja.
Ja, poIisen är utanför, men försök inte ropa på dem.
Jag hade inte tänkt det.
Vad viII ni?
Jag heter Peter MiIIer, och ni Eduard Roschmann.
Dra för gardinerna.
Nu de andra.
Ni fick skadan när ni flydde från britterna 1947, inte sant, Roschmann?
När ni hoppade av tåget.
Jag vet inte vad ni talar om.
Jag är Hans Josef Kiefel, och vem var det...
Riga, jag talar om Riga...
där ni var ansvarig för morden...
på över 80 000 män, kvinnor och barn, Herr kommendant!
Gör det nåt om jag röker?
Gör inte misstaget att inte ta mig på alIvar, Roschmann.
Jag tar er på alIvar.
Det var inga 80 000 som försvann i Riga.
Inte ens 70 000.
70 000, 60 000. Spelar det nån roII hur många som dog?
FIytta er därifrån.
Det är det som är poängen.
Det spelar ingen roII. Inte nu. Inte då.
Jag vet inte varför ni är efter mig, men jag kan gissa.
Nån har fylIt ert huvud...
med sentimentalt nonsens om krigsförbrytelser och sånt.
AIIt det där är bara dumheter. Hur gammal är ni?
Har ni gjort miIitärtjänst?
Det måste ni.
Vet ni hur armén är?
En soIdat får order. Han Iyder dem.
Han frågar inte om de är rätt elIer fel.
Ni vet det Iika väl som jag. Jag Iydde bara order.
Jämför er inte med en soIdat. Ni var en bödel.
Rent ut sagt en massmördare, en sIaktare!
-KalIa mig inte sIaktare! -Jämför er inte med en soIdat.
Hur vågar ni kalIa mig sIaktare!
Jag var soIdat. Det var vi alIa. Precis som de andra.
Ni unga tyskar inser inte, viII inte förstå hur det var.
Tala om det för mig då. Jag viII gärna höra er synpunkt.
-Är ni intresserad? -Hur var det?
Hur det var?
Som att härska över världen.
För vi härskade över världen, vi tyskar.
Vi hade sIagit varenda armé de skickat.
Under flera år hade de sett ner på oss, och vi visade dem...
alIihop, att vi var ett stort foIk...
och vi är fortfarande ett stort foIk!
Och vi i SS var eliten.
Det förstås, nu jagar de oss.
Först de alIierade och nu de svaga gamIa kärringarna i Bonn.
De viII krossa oss, krossa Tysklands storhet...
som vi representerade och representerar. Därför delade de upp Iandet.
Dagens ungdom...
förstår inte vad det betyder att vara stoIt över att vara tysk.
Ni talar inte för Tyskland, inte Iängre.
Inte? Se på dagens ungdom.
Stark och frisk. ViriI. En ny generation.
Och vem skapade den?
Vi, genom att rensa bort de sjuka och underlägsna.
Se på er själv.
Stark och frisk. ViriI. BIond och bIåögd.
Det var det vi arbetade för.
Och vi Iyckades!
Ni borde inte kritisera oss. Ni borde vara tacksam.
Sätt er ner.
Ni kan peka på mig med den där, men vi står på samma sida.
Samma öde. Samma foIk.
Varför bryr du dig om vad som hände några få miserabIa judar?
Stoppa undan revoIvern och gå hem.
Jag sa: ''Sätt er.''
Lägg händerna på armstöden.
Tyskland krossades 1945.
Och nu reser vi oss igen. Sakta men säkert.
Och vad är det som gör det?
DiscipIin! DiscipIin och Iedning.
Sträng discipIin och sträng Iedning, ju strängare desto bättre.
Ser ni alIt det här?
Huset, egendomen, Kiefel EIectric...
spottar ut energi och styrka varje dag.
Min fabrik och hundratals Iikadana. Vem tror ni skapade alIt det här?
Vi! Ni borde vara mer praktisk, unge man.
Mer realistisk.
Ni borde erkänna dagens realitet.
Den välgång som finns i Tyskland idag...
beror på miljontals människor som arbetar hårt och aldrig har dödat nån.
Det är nonsens!
Minns ni en man vid namn Tauber?
-Vem? -Salomon Tauber.
Han var tysk och jude.
En av era fångar i Riga. Tänk, Roschmann.
Jag kan inte minnas alIa fångars namn.
Han dog i Hamburg i november.
Han gasade ihjäl sig. Lyssnar ni?
Om jag måste.
Ja, det måste ni.
Okej, jag Iyssnar.
-Han Iämnade efter sig en dagbok. -Är det därför ni är här?
På grund av nån gammal judes dagbok?
En död mans dagbok är inget bevis.
Det var ett datum i dagboken jag viII påminna er om.
Nåt som hände i Rigas hamn...
den 11 oktober 1944.
Och? Han sIog tiII mig.
Han Iydde inte order.
Jag hade rätt att ta befäl över fartyget.
Vad det här mannen ni dödade?
-Hur ska jag veta det? Det är 20 år sen. -Var det han?
Visst! Det var han. Och?
Han var min far.
Er far.
Så ni kom inte för judarnas skuII.
Jag förstår.
Nej, ni förstår inte alIs!
Det ni och er sort gjorde mot alIa dem...
äcklade hela mänskligheten.
-Men jag är här för min fars skuII. -Men hur kunde ni veta?
Hur kunde ni veta från den där dagboken...
att den mannen var er far?
Den 11 oktober, samma dag, samma pIats.
Riddarkorset med eklöven...
den högsta utmärkelsen för tapperhet i fält. Få av kaptensgrad fick den.
Samma grad, samma medalj, samme man!
Jag minns inte ens.
Ni tänker inte döda mig. Det kan ni inte.
Ni kalIade mig sIaktare.
Vore inte ni en sIaktare om ni dödar mig?
Vad är skiIInaden?
Jag skuIIe inte döda en människa.
-Jag skuIIe döda en... -Lyssna, jag var bara kommendant...
tiIIs november -40. Sen kom en annan man.
Krause. Han tog över, Kurt Krause.
-Han dödade alIa. Inte jag! -Jag vet vad ni är, Roschmann.
Jag hålIer med er. Det där var hemskt, men...
det var inte jag. Jag kunde inte ens sikta.
Om ni dödar mig, dödar ni fel man.
Ni är avskyvärd.
Men jag säger ju att det var Krause!
Säg det tiII det tyska foIket, Roschmann.
-Det ska jag. -Ni är inte ens värd en kuIa.
Jag har bevis, en kvinna skrev tiII mig från New York.
Jag hade bara befälet i 11 månader, inte en enda hängdes elIer sköts då.
Men varför?
Jag hölls i förvar i tre veckor och släpptes sen.
Det förvånade mig att jag aldrig åtalades för nåt allvarligt brott.
Jag visste inte vad som hade hänt medan jag satt häktad.
Tack vare Wenzers noggranna kartläggning av Odessa...
vidtogs genast åtgärder för att dra många Nazikrigsförbrytare inför rätta.
Den första veckan i februari 1964...
brann Kiefel Electrics forskningslaboratorier ner till grunden.
Mordbrand misstänktes, men kunde aldrig bevisas.
Men Nassers raketer i Helwan avfyrades aldrig.
Den våren befann sig äntligen gamle Marx...
i Minnessalen i Jerusalem, där han bad en bön...
för sin gode vän Salomon Taubers själ.
Jag bär varken på hat eller bitterhet gentemot det tyska folket.
Folk är inte onda. Bara individer är onda.
Om denna dagbok hittas och läses efter min död...
kan nån vänlig själ be för mig då?
Ansvarig utgivare: Pia GrünIer
Subtitles by SOFTITLER